Руи!
Какво правиш?
Знаеш, че не бива да излизаш навън!
Епизод 21: "Против правилата на Корпуса"
Тялото ми е било хилаво,
още от деня на раждането ми.
Никога преди не съм тичал.
Самото вървене беше бреме.
Докато не се появи господарят Музан.
Жалко създание. Позволи ми да те спася.
Родителите ми не бяха доволни.
Защото на цената на силно тяло,
не можех да се изложа на слънчева светлина
и се нуждаех от човешка плът.
Какво си направил?
Какво си направил, за бога!
Руи!
Преди време бях чул за една чудесна история.
Някога е имало баща, който опитал да спаси давещия си син.
Бях потресен.
Такава безгранична родителска любов и такава връзка.
Бащата, удавил се в реката, е изпълнил ролята си на родител.
Обаче...
Поради някаква причина, моите родители...
Моите родители се опитаха да ме...
...убият.
Майка ми плачеше,
без дори пръста си да мръдне, за да ме защити.
Сигурно са били самозванци.
Връзката между нас не беше истинска.
Прости ми,
Казва нещо...
Още ли е жива?
че не можах да те изродя със силно и здраво тяло. Прости ми.
Това бяха последните думи на майка ми.
Тя издъхна.
Не бой се, Руи!
Ще умрем заедно!
Бях толкова вбесен заради опита да ме убие,
че не разбрах нищо от думите на баща ми.
Но след това
осъзнах, че иска да умре с мен, за да изкупи греховете ми.
Тогава разбрах всичко.
Онази нощ
прекъснах истинска връзка собственоръчно.
Но това не ме спря
да се вслушам в думите на господаря Музан.
За всичко са виновни родителите ти, задето отказаха да те приемат.
Гордей се със своята сила.
Можех само така да си разтълкувам нещата.
Не можех да понеса тежестта от вината.
Макар да знаех, че за всичко съм виновен аз.
Ден след ден...
Тате и мама ми липсваха толкова много, че едва издържах.
Дори след като създадох фалшиво семейство,
чувството за празнота не изчезваше.
В крайна сметка, заради това, че бях най-силният,
нямаше кой да ме защитава, да ме закриля...
Колкото по-силен ставах,
толкова по-малко си спомнях за живота си като човек.
Не знаех какво всъщност исках
да постигна.
Макар и близо до обсега ми, колкото и да се протягах,
не можех да достигна връзката, за която копнеех.
Това дребно тяло
излъчва миризма на скръб, непосилна да я понесе.
Топло е.
Ръце, нежни като слънчевата светлина.
Сега ми стана ясно като ден.
Исках просто да се извиня.
Простете ми.
Аз бях виновен за всичко.
Надявам се да ми простите.
Но поради факта, че убих толкова много хора,
ще ида в Ада, нали?
Татко...
Майко...
Не мога да дойда при вас, нали?
Грешиш.
Ще вървим заедно, дори и към Ада.
Руи...
Татко...
Майко...
Руи...
Където и да отидеш, ние ще бъдем с теб.
Всичко беше... Всичко беше по моя вина!
Съжалявам!
Не изпитвай симпатии към демон, погълнал мнозина човеци.
Не се залъгвай от детския му вид.
То е ужасно чудовище, живяло от десетилетия.
За да отмъстя за убитите хора
и за да няма повече жертви, разбира се,
ще подложа меча си на врата на всеки демон, без окото ми да мигне!
Но онези, които страдат
и съжаляват за своите действия...
Не бих стъпал върху тях!
Защото някога и те били хора! Хора, също като мен!
Моля, отстъпи!
Демоните не са ужасни чудовища!
Те са безпомощни създания, изпълнени с тъга!
Ти...
Защо ми се изпречваш, Томиока?
След като знаеш, че не можем да дружим с демоните...
Как да го приема това?
Ето защо
никой не те харесва.
Противоотровата на лейди Кочи върши чудесна работа!
Да, и я приготви с един поглед към ситуацията.
Страшен човек е.
Това се отнася и за него.
Този ли?
Благодарение на това, че победи демона,
циркулацията на отровата се забави.
ЗАВЪРШЕНО ЛЕЧЕНИЕ - Добре! Това ще свърши работа!
КАКУШИ - Добре се получи!
Изглежда всички бяха спасени.
Бих искала да свършим по-бързо
и да напуснем това място час по-скоро.
Аз също.
Това място яко смърди!
Томиока,
би ли мръднал?
Не съм...
Не съм нехаресван от хората.
Извинявай. Тогава явно не го осъзнаваш.
Изказах се погрешно. Извини ме.
Хлапе! - Да!
Това, което защитаваш там, е демон!
Опасно е, така че се отдръпни.
Г-Грешиш!
Всъщност не грешиш, но...
Тя е малката ми сестра! Затова...
Така ли? Горкичкият.
Тогава...
Ще я убия с нежен токсин, за да не страда, става ли?
Можеш ли да се движиш?
Постарай се да се движиш, дори и да не можеш.
Вземи сестра си и бягай.
Томиока...
Съжалявам!
Благодаря ви много!
Това не е ли против правилата на Корпуса?
Цялото ми цяло е сковано от адска болка!!
Направо ми се крещи! Потърпи я!
Потърпи! Потърпи! Потърпи! Потърпи! Потърпи! Потърпи!
Това значи ли, че трябва да напусна Корпуса?
Дори да е моя сестра,
няма да допуснат техен мечоносец да пътува с демон!
Виждам, че си сериозен, Томиока.
Кой би помислил, че Хашира някога би защитил демон?
Не знам дали си сериозен или не,
но нямам намерение да губя време с теб.
Така че хубав ден.
Така ли смяташ да ме настигнеш?
Нямам против да се опитваш да ме спреш,
но не забравяй за другата!
Не спирай да тичаш!
Продължавай!
Трябва да избягаш възможно най-далеч!
По дяволите!
Какво стана?
Можех само да бягам!
Незуко!
Убиец на демони!
Бягай, Незуко!
Тичай! Гледай да избягаш!
Не позволявай да те хванат!
По-бързо...
Смали се и се превърна в дете.
Само и единствено бяга, без да атакува.
Защо?
Не е нужно да му мисля.
Единствената ми задача е да убия този демон.
Томиока?
Слушаш ли, Томиока?
Целта ми е да убия демона и следователно съм оправдана.
Не вярвам това да се смята за нарушение.
Но това, което правиш ти, е против правилата на Корпуса.
Попречваш ми да убия демон.
Какви искаш да постигнеш?
Няма ли да кажеш нещо? Това е последно предупреждение.
Поне ми дай причина.
Ако си спомням правилно, беше преди около две години.
Не започвай дълга история толкова назад във времето.
Ще ми втръсне.
Може би сте ядосан, че ви казах, че хората не ви харесват?
Съобщение! Съобщение!
Имам съобщение от щаба!
Танджиро и Незуко трябва да бъдат арестувани и върнати в щаба!
Танджиро и демонът Незуко трябва да бъдат арестувани
и върнати в щаба!
Танджиро е облечен в шарено хаори
с белег на челото!
Демонът Незуко има бамбукова муцуна!
Ти ли си Незуко?
Върнете ги! Върнете ги!
Танджиро, облечен в шарено хаори с белег на челото!
Незуко, момиче-демон с бамбукова муцуна!
Върнете ги! Върнете ги!
Има белег на челото.
Добре, арестувайте го.
Челюстта му сякаш е счупена, нали?
Жал ме е да го завържа.
Кой пък е този?
Не знам. Не може да е демон, нали?
Човек ли е?
Носи като нашите панталони.
Това е маска! Човек е!
Добре, да го отведем.
Този здравата е изпотрошен!
Защо е завързан така?
Не можах нищо да направя...
Сам не успях да поваля дори и един демон!
Може би...
Може би не съм толкова силен.
ЗАВЪРШЕНО ЛЕЧЕНИЕ
Увиха ни като мумии.
Кои са тези хора?
Изглежда, че почистват мястото доста старателно.
А това момиче там...
Не присъстваше ли на Финалния подбор?
Притежава същата шнола като на дамата, която ни уви.
В Пеперуденото имение?
Да, занесете всички ранени в нашия дом.
Аз ще се заема с демоните тук,
така че можеш да работиш спокойно.
Като се замислих, чувал съм за тях.
Почистващият екип, Какушишите.
Отрядът, който почиства след битките с демоните.
Говори се, че повечето от тях са неспособни да въртят меч.
Съмна се.
Ставай.
Казах да ставаш.
Ставай... Хей! Хей, ти!
Хей, ти! Хайде!
Цял ден ли смяташ да спиш? Ставай вече, дявол те взел!
Пред теб стоят Хаширатата!
Напоследък често се събираме в мисии, нали?
Можеш ли поне да ми отговориш?
Или може би си ядосан, че ти казах, че хората не те харесват?
Имаш ли нещо да кажеш?
Време е за Тайшо тайната.
Явно Кочо не понася котка, куче или каквото и да е пухкаво създание.
Само това ли можеше да кажеш?
Не го отричаш, значи е истина?
Хората не те харесват заради това отношение.
Хората... - "...ме харесват."
Без такива отговори, моля.
Следва епизод 22: "Господарят на имението."
Следва продължение...